Suomennos: Eleanadan, janijokela87, luuseri,
Luux, Jermust, Tacoma, makee, Method, Calsu,
_camel_, Veeti73, Pozi Oikoluku: lintulan lemiöö
Tämä on se uni.
Huomaan seisovani aulassa, tuhat kerroksisessa suurhotellissa -
mailin pitkä rivi hissejä -
ja loputon rivi virkailijoita palmikoineen odottavat kantaakseen minut ylös, ylös.
Kun savun hissille, kaikki vaikuttaa mahdolliselta.
Painan sen ainoaa nappia nähdäkseni minne se johtaa.
Mutta en koskaan saavu minnekään, koska heti kun ovet sulkeutuvat -
minä herään.
1983 vuoden kesä alkoi isäni kanssa, gangsteri - joka oli kaupungissa suorittamassa bisneksiään.
Hissi jonka otin toi minut tänne, mailin Alleghenyn yläpuolelle -
hänen suosikki ravintolaansa.
Taloustieteen tutkinnon valmistuminen kahden viikon etuajassa -
oli juhlimisen syy, mikä tässä tapauksessa muodostui pakollisesta pihviateriasta.
Viimeiset kahdeksan kuukautta, FBI on seurannut isääni.
Hän vakuutti minulle ettei tarvitse huolehtia. Mikä tietenkin sai minut huolestumaan.
Älä katso heitä, poika. Katso minua.
He eivät voi tehdä mitään. Katso vain minua.
Tuo olen minä tuolla, tuo on elämäni. Sillä ei ole mitään tekemistä kanssasi.
- Ymmärrätkö? - Kyllä.
- No Art, mitä aiot tehdä tänä kesänä? - En tiedä.
- Et tiedä? - En ole varma.
Et ole varma siitä, että et tiedä?
Vai etkö tiedä?
- Luulen etten tiedä. - Ymmärrän.
- Opiskeletko kokeeseen? - Kyllä.
Kyllä sinä saat siitä erinomaisen.
Se on pakollinen koe. Minun tarvitsee vain läpäistä se.
- He eivät välitä pisteistä. - Sinä välität, etkö vain?
Jos et valmistu L:n paperein, etkä välitä arvosanoistasi. Olenko oikeassa?
Kyllä.
- Soititko Lenny sedällesi siitä työpaikasta, kuten pyysin? - Kyllä.
- No? - Ja -
- Kaikki on valmista, luullakseni. - Hyvä. Se on hyvä asia.
- Baltimore on hieno kaupunki,Art. Tulet pitämään siitä. - Joo.
Ajattelin, lihavaa setääni Lennyä ja työtä jota suositteli minulle -
joka alkaisi syksyllä. Mikä tarkoittaa, että minulla tarkalleen kolme kuukautta aikaa elää.
Isäni halusi minun ottavan työharjoittelupaikan yhdestä keskustan firmoista.
Jos tästä oli tulossa viimeinen kesä halusin ottaa niin vähän vastuuta kuin mahdollista.
Työ, jonka ainoat vaatimukset olivat herkeämätön hengittäminen, -
taito pinota esineitä loukkaamatta itseään ja ohimenevä tuttavuus aakkosiin.
Onnekseni, Book Barn palkkasi minut.
August Van Zorn. Mitä? Van Zorn? Kuuluuko tämä V:hen vai Z:aan?
V:hen. Se on Hollantilainen.
Art, sinua kaivataan varastossa. Art varastoon, kiitos.
- Tulen kohta takaisin. - Pidä hauskaa, hemmo.
- Mitä? - Ei mitään...
Kymmenessä päivässä työllistymisestäni olin jo kyllästynyt tarpeeksi makaamaan pomoni kanssa.
Ilmeisimmin sana kiersi. Paska.
- Phlox? - Niin.
Tuskin muistan miten kaikki alkoi. Ja jos totta puhutaan, en ollut tehnyt mitään tällaista ennen.
- Missä olet? - Tule etsimään.
Kaikki alkoi pilan päiten. Aivan kuin pelinä. Jotain jolla rikkoa yksitoikkoisuus.
Siitä tulikin pian aikataulu, josta oli pidettävä kiinni.
- Polttaa... - Lisämerkintä listaani.
Oletko ajatellut minua, Art?
Olen. Kun sinä päivänä kävelin Book Barnin kellarin läpi -
menossa tekemään mitä olinkaan tekemässä, -
- Oletko ajatellut naivasi minua? - Olen.
muistan tunteneeni tutun velvollisuudentunteen pyyhkäisevän ylitseni.
Hyvä, olen valmis.
Phlox oli kolme vuotta minua vanhempi ja esimieheni.
Tässä vaiheessa olimme köyrineet melkein Book Barnin joka osastolla.
Matkailussa, itsepalvelussa sekä urheilu ja vapaa-ajassa, -
ja se oli ajoittain suorastaan karmivaa.
Tervetuloa, ystävät. Tämä on 187F.
Series 7-tutkinnon preppaus. Preppaus tarkoittaa valmennuskurssia.
Series 7:n suorittaminen on edellytys kaupalliselle alalle.
Sen suorittaminen on ensimmäinen askel pörssivälittäjäksi tulemisessa, -
mikä oli ehdottomasti viimeinen askel minkä halusin ottaa.
No niin, aloitetaanpa.
Hei! Art Bechstein! Luulinkin että se olit sinä, äijä!
- Mitä ihmettä tapahtuu, ämmä? - Mohammed Abdul oli kämppikseni fuksivuonna.
- Jessus Momo. Melkein tapoit minut. - Hauskaa eikö?
- Ja olen melko varma ettei hänellä ole koskaan ollut ajokorttia. - Tule meidän mukaan, jätkä.
- Olemme menossa juhliin. Pidät siitä. - Siellä ei ole tilaa.
Paskapuhetta. Voit matkustaa takana.
Tiesin, jos menen autoon Momon kanssa, minulla olisi paremmat mahdollisuudet päätyä vankilaan.
Ja jos ajattelee, se ei ole huono tapa aloittaa tiistai-ilta.
- Mitä nuo ovat? - Huumeita, jätkä.
Nauti matkasta.
Sinulla on naisen vatsa. Tarvitsemme hieman vodkaa huuhdellaksesi oksennuksesi.
- Tarvitsen purkkaa. - Ei purkkaa. Vodkaa.
Sen jälkeen kun olet oksentanut pensaaseen ja huuhdellut suun halvalla vodkalla -
et haluaisi puhua kenenkään kanssa.
Halusin vain mennä ulos haukkaamaan raitista ilmaa.
Silloin se tapahtui.
Etsin sinua.
- Minun oli pakko juoda juomasi matkalla. - Momo, kuka hän on?
Hän on Jane Bellwether.
Hän on kuin enkeli. Kuin enkeli.
Mutta hänellä on poikaystävä. Cleveland.
Hän on kuin paholainen. Kuin paholainen.
- Mistä tiedät? - Olen käynyt treffeillä.
- Mitä? - Tule, esittelen sinulle.
Ei, ei.
- Jane! - Mohammed.
Tietenkin. Jane haluan, että tapaat kaverini Artin.
Art Bechstein, hän on Jane Bellwether.
- Ilo tavata, herra Bechstein. - Samoin.
Myönnän, että olisin voinut olla charmikkaampi tutustumisessa.
Järkyttävä nälkä. Kuka lähtee Lolalle syömään?
- Pidätkö piirakasta, Art? - Kun tyttö kysyy sinulta pidätkö piirakasta, -
siihen on vain yksi vastaus.
- Book Barn? Oikeasti? - Joo.
Mutta olen siellä vain kesän loppuun. Isälläni on yksi homma järkättynä, -
- joka alkaa syksyllä. - Mitä isäsi sitten tekee?
Keinottelee Sveitsiläisillä pankkitileillä rahalla joka tulee vedonlyönnistä, huorista, suojelusta -
ja tupakan salakuljetuksesta.
- Oikeasti? - Ei. Hän on rahoitusalalla.
Hetken jo luulin, että puhuttaisiin jostain jännittävästä.
Niinpä.
- Minulla on poikakaveri. - Tiedän. Cleveland, eikö niin?
- Kuinka tiesit sen? - Mohammed kertoi.
- Hän on juorukello ja mustasukkainen. - Mustasukkainen?
- Heillä oli aiemmin tapana viettää paljon aikaa yhdessä. - Mitä sitten tapahtui?
- Cleveland alkoi viettää enemmän aikaa kanssani. - Vai niin.
- Art, tekisitkö jotain puolestani? - Totta kai, mitä?
Tarkoitan että, tähän asti tämä on ollut tavallista -
tutustutaan jutustelua, vai mitä?
- Kyllä, mutta... - Jos kerrot minulle jotain - mitä et ole ennen sanonut kellekään ääneen, -
niin tästä hetkestä tulee ainutlaatuinen.
Se ei häviä koskaan.
- Pystytkö tekemään niin? - En tiedä onko minulla mitään sellaista.
Totta kai on. Jokaisella on jotain mitä eivät ole ikinä kertoneet kenellekään.
Voin odottaa. Ei tässä ole aikarajaa.
No, minulla on yksi... Yksi juttu, joka tapahtuu minulle.
Tunne-elämys.
Se tapahtuu ennen kuin edes tajuan sitä.
En tunne sen lähestyvän tai mitään. Se vain... Yhtäkkiä vain -
tiedostan sen. Voin tuntea sen. Katoan.
Olin yhdeksän kun se tapahtui ensimmäisen kerran, juuri kun äitini oli kuollut -
ja olin, peloissani.
En tiedä kauanko se kestää. Tiedän vain kun se tapahtuu.
Katson ihmisiä silmiin, muukalaisia, mutta ne eivät koskaan katso takaisin.
Eivät näe minua. Mietin itsekseni, -
että tällaista sen täytyy olla.
Tällaista kuoleminen on. Kuin häipyisi pois.
Katoaisi. Olen varmaan huolissani, että joskus kun se tapahtuu, -
se ei koskaan lopu.
Jäisin sellaiseksi ainiaaksi.
Niin.
Oli miten oli, en ole koskaan kertonut tätä kellekään.
- Olen pahoillani äidistäsi. - Ei se mitään.
Ei se varmaan ollut sinun syysi...
Voitko saattaa minut kotiin?
Totta kai.
Voinko auttaa?
Etsin kirjaa "Gangsterin poika", kirjoittanut Art Bechstein.
Äkkiä pääni oli aivan tyhjä. Kaikki henkinen toiminta pysähtynyt.
- Eihän sitten tässä? - Sopii. Ulkona sitten.
Joku, jossakin koitti lähettää isälleni viestin.
He iskisivät sinne missä se tuntuisi - ja se tarkoitti minua.
Hautajaisissani serkkuni Debbie soittaisi kitaraa ja laulaisi Blackbirdin tai Moonshadowin.
- Kuka vittu olet? - Kuolema.
Päätin että ainoa mahdollisuuteni on leikkiä mukana.
- Saada hänet luottamaan minuun ja yrittää sitten karata. - Nouse kyytiin.
Nouse vittu kyytiin.
Kuulin että pidät piiraasta, Bechstein.
Cleveland?
Missä olemme? Mikä tämä paikka on?
Se on yllätys.
Kun vihdoinkin näin hänen kasvonsa, se ei ollut mitä odotin.
Hän näytti enemmän hovinarrilta kuin rikolliselta.
Ja tähän päivään mennessä en tiedä miksi seurasin häntä.
Mutta kai se kaikki tuntui yhtäkkiä kuin seikkailulta.
Mitä näet edessäsi nuori Bechstein on pilvi tehdas.
Pittsburghin mahtava Colosseumi.
- Kuinka kauan tämä paikka on ollut hylättynä? - Noin 30 vuotta.
Mutta pilviä vain tulee ulos. Joka päivä, joka yö.
- Kukaan ei tiedä miksi. - Odota Cleveland. Minne olemme menossa?
- Ylös. - Paska.
Jane mainitsi sinut. Hän mainitsi sinut nimeltä.
"Art Bechstein joka työskentelee siinä paskaisessa Book Barnissa", -
missä ei ole yhtään kappaletta, Brautigania tai Bukowskia, -
sanoin itselleni, "Art Bechstein, tiedän sen nimen."
Kuinka tiedät siitä? Isästäni?
- Kaikki tietävät, eikö niin? - Ei. Kukaan ei tiedä.
- Ja haluaisin pitää sen niin. Ole kiltti. - Ole kiltti?
Pyydät nätisti? Sokeria pyynnön päällä?
En tiedä mitä Jane kertoi sinulle, mutta mitään ei tapahtunut meidän välillä.
- Ei mitään? - Niin. Ei mitään. - Jane kertoi jotain muuta.
- Hän sanoi, että piditte hauskaa yhdessä. - Ei, se ei mennyt noin. - Tykkäät tehdä noin?
- Tykkäät pitää hauskaa toisen miehen naisen kanssa? - Söimme vain piiraan yhdessä.
Piiraan?
- En ole kiinnostunut Janesta. - Et ole? - En.
- Miksi et? - En tiedä.
- Koska hän seurustelee kanssasi? - Ei se estänyt sinua viime yönä.
Luuletko että voisit hypätä tästä?
- Ei, enpä usko. - Ei, odotas.
- Entä jos selviytyminen ei olisi tärkeintä? - Mitä? - Alappa mennä!
Ei! Ei!
Tajusin silloin lojuessani sadan metrin korkeudessa tuijottaessa mielipuolta -
- että kesäni oli vihdoin alkanut. - Lopeta pelleily, Bechstein.
- Me myöhästymme. - Myöhästymme mistä? - Hauskuudesta.
Terve, Art!
Hei.
- Sinä pidät punkista? - Ei. En voi sietää sitä.
- Jane pitää. - Oikeasti? - Kyllä, oikeasti.
Kuule, älä kerro isällesi, että toin sinut tänne. En usko, että hän hyväksyisi.
Kuinka sinä tiedät isästäni? Kukaan ei tiedä siitä.
- Serkkusi Danny Burns, hän tietää. - Hän ei ole serkkuni.
- Hänen täytyy oppia pitämään suunsa kiinni. - Sanos muuta.
- Miten sinä tunnet The Burnsesin? Työskenteletkö heille? - En työskentele kenellekään.
- He ovat yhtiökumppaneitani. - Ei sillä voi kehuskella.
Saanpa itse päättää työaikani. Eikä kukaan saa tietää.
Ehdottomasti ei kukaan.
Ota rennosti, Bechstein. Tästä tulee hieno kesä. - Lupaan sen, onko selvä? - Selvä.
- Ollaanko täällä valmiita? - Kyllä vain. - Voi ei, tämäkö on homman nimi?
Ruoskaniskulle!
Rock and Roll!
Kiitos, Pittsburgh. Hieno tulla takaisin. Tämä on nimeltään Devil Rise.
Jane?
Jane? Oletko kunnossa?
- Missä Cleveland on? - Meni käymään vessassa.
- En voi oikein hyvin, Art. - Minä haen hänet. Pysy tässä, ymmärrätkö?
- Cleveland, Jane on jo valmis... - Hänellä on muita hommia.
- Sori. Anteeksi. - Katso eteesi, mulkku.
Kiitos, että odotit.
- Mitä? - Ei mitään.
- Onko jotain, mitä haluaisit sanoa? - Ei.
Oletko varma? En pahastu. Minulla ei ole mitään salattavaa.
Ei, kaikki on hyvin.
Minulla kaikki on loistavasti.
Ajaisitko Janen kotiin puolestani, Bechstein?
- Älä tee näin. - Jätä avaimet tuhkakuppiin. - Cleveland.
- Haluatko, että haen hänet? - Painukoon helvettiin.
- Cleveland, et mene sinne. - Ota rennosti. - Mitä sinä teet?
Aion vain pitää hauskaa. Mene autoon.
- Sinä et mene sinne. - Mitä? - Et mene sinne. - Ensi kerralla...
- Ei. - Haista vittu! Jätä minut vittu rauhaan!
- Mitä hän tekee? - Ei mitään. Lätkii korttia.
Useimpina öinä häntä ei edes päästetä sisään.
- Haluatko odottaa? - En, mennään.
Art?
- Jestas, oletko kunnossa? - Kyllä. Mitä teet täällä?
Olin huolissani, joten tulin käymään. Olen iloinen, että olet kunnossa.
Kun Keith kertoi mitä tapahtui, se pelästytti minut. Olin valmis soittamaan poliisille.
- Et soittanut? - En, päättelin, että se olisi voinut olla veljeskunta juttu tai jotain.
En ollut koskaan veljeskunnassa.
- Kuka se pyöräkaveri sitten on? - Ystäväni. Et tunne häntä. - Mistä tiedät?
- En tiedä... Koska et ole koskaan tavannut häntä, Phlox. - Miksi olet ilkeä minulle?
En ole tarkoituksella vihainen sinulle. Se nyt vaan on...
- En vaan tiedä? - Mikä hänen nimensä on?
- Kenen? - Pyöräkaverin? - Cleveland.
- Pitääkö hän osavaltiosta? - Kyllä pitää.
Katoat jonkun pyörän taakse, kuin kaappauksessa tai jotain, -
ja olet poissa koko päivän, sitten tulet keskiyön jälkeen ja olet kuin eri henkilö.
- Niin kuin aurasi olisi muuttunut. - Minun aurani ei ole muuttunut.
On se. Voin sanoa.
Tunnen itseni etääntyneeksi sinusta, tällä hetkellä.
Olen pahoillani.
Olen pahoillani? On vain... On ollut outo päivä.
- Lupaatko? - Kyllä.
- Lupaat ja vannot? - Phlox... - Sano se.
Selvä. Lupaan ja vannon.
- Olet mäntti. - Kiitti.
Jos yhdistyisi, vahvistuisi ja järjestäytyisi, laskisi liikkeelle 50000 uutta osuutta 10 kipale -
silloin käyttöpääoma ja osakkeenomistajien pääoma kasvaisi 500000 dollarilla.
Huomatkaa, että alkuperäinen 200000 osuus kasvaisi nyt 250000 dollariin...
- Bechstein, mitä uutta? - Cleveland, tunnen itseni idiootiksi.
- Pötyä. Näytät mahtavalta. - Mitä me teemme täällä?
Janella on tänään ensimmäinen soittokeikka. Luulin, että kannustaisimme häntä.
Missä hän soittaa?
Roomassa.
Kiitti. Cleveland, olemme ainoat täällä joilla on smokit.
Joillakin ihmisillä ei ole yhtään tyylitajua, Bechstein.
- Hän on todella hyvä, tiedät kai. - Kyllä, tiedän.
Hienoa!
Ole hyvä ja istu paikallesi.
- Mitä? - En sanonut mitään.
Sisään.
- Halusit tavata minut? - Istu, Art.
Annatko minulle potkut?
En. En aio antaa sinulle potkuja, Art.
- Selvä. - Mutta meidän täytyy jutella.
- Miksi toistat nimeäni? - Mitä? - Toistat koko ajan nimeäni.
- Niin? - Se on outoa. - Olen pahoillani, että sinusta tuntuu siltä.
- Hemmetti, mitä on tekeillä? - Häpeätkö minua?
- Mitä? - Häpeätkö minua? Siksikö et halua minun -
- tapaavan ystäviäsi? - En minä häpeä sinua. Voit tavata heidät, jos tahdot.
- Entäs isäsi sitten? - Mitä hänestä? - Haluan tavata hänet.
En ole sanonut, ettet voisi.
Olemme olleet yhdessä maaliskuusta asti, ja hän on kaupungissa työasioissa joka neljäs viikko.
Syötte päivällistä kahdestaan Lemontissa, etkä ole pyytänyt minua mukaan yhtään ainutta kertaa.
- Mitä minun pitäisi tästä ajatella? - En halua riidellä tästä. - Tämä ei ole riita, Art.
Tämä on vain sinun uskomattomia oikkujasi taas.
Kuulehan, tyttöystävänäsi en pidä sitä kohtuuttomana...
- Voi hyvä Luoja. - Mitä? - Voi luoja! Olen niin tyhmä.
- Et pidä minua tyttöystävänäsi, eikö niin? - Ei, minä... - Olen vain yksi tyttö jota panet.
- Odota, luulin, että halusit niin. - Olen sinulle vain vitsi. - Et ole minulle vitsi.
- Menet kotiin ja naurat minulle. - En minä naura sinulle. - Ei ihme, ettet -
- esittele minua isällesi. - Rauhoitu nyt hetkeksi.
Nyt homma vähän riistäytyy käsistä. Kärpäsestä tulee härkänen.
Phlox.
- Älä itke. - En minä itke.
En vittu itke takiasi. Olen leikannut sinut irti sydämestäni.
Kuuletko? Sinut on leikattu irti sydämestäni, Art Bechstein.
Häivy. Häivy toimistostani!
Haloo?
Hetkinen, mitä?
Yleensä, tällaisissa tilanteissa kutsuisimme yksinkertaisesti vain poliisit.
Mutta toinen asiakkaista oli vakiokävijä joten vaadittiin hienotunteisuutta.
- Mitä tapahtui? - Ystäväsi tyttöystävä joi kenties hieman liikaa tänä iltana.
- Hän aiheutti pientä häiriötä. - Ja? - Uskoakseni huomautus riitti.
- Kuinka paljon? - 300 dollaria ateriasta ja 150 dollaria muusta toiminnasta.
Selvä.
- Onko tämä teidän korttinne? - Se on isäni, kyllä.
Pahoittelemme häiriötä. Ottakaa vastaan nöyrimmät anteeksipyyntömme.
- Me hoidamme kaiken. - Mieluiten maksaisin. - Ei Jeesus.
- En voisi ikinä sallia sitä. - Minä en välitä. Lähdetään nyt vittu jo.
Hajotin olkaimeni.
- Älä siitä huolehdi. - Moikka, Art.
Rakastan sinua kaikesta huolimatta.
- Älä tuomitse minua, sopiiko? - Selvä.
Hän haluaa minun tulevan opiskelemaan tutkijakouluun kanssaan.
Hän pyysi minua.
- Mitä vastasit? - En muista.
Mutta en mitään hyvää, mitä se ikinä olikaan.
- Hän juo joskus liian paljon. - Niin.
Joka tapauksessa, en voi mennä mukaan, minne hän on menossa.
Mikset?
En tiedä. En ole menossa sinne.
Rakkaus voi saada aikaan vain niin paljon tässä elämässä.
Se on kaunista, mutta ei todellista.
Älä käytä huumeita.
- Ehkä voisin lopettaa, mutta... - Anna minulle hörppy.
Enpä tiedä, osa minusta haluaisi nähdä kuinka pahaksi se menee.
Tietyllä tavalla kunnioitan tuota. Jeesus vihaa luovuttajia.
"Hei, nimeni on persreikä." Se on hauskaa. Se on hyvää matskua.
- Kerron hänelle, että tykkäsit. - Ymmärrän, mitä hän ajaa takaa.
Sanotaan, että haluaisin tavata isäukkosi. Puristaa sitä tarunhohtoista rautakättä.
- Luoja. - Mitä? - Älä sinäkin aloita.
- Luulen, että pitäisin hänestä. - Luulen, että hän pitäisi minusta. - Ei, hän ei pitäisi sinusta.
- Niinkö? Miksei? - Koska hän ei pidä kenestäkään ystävästäni.
Eikä hän ilahtuisi saadessaan tietää, että hengailen Lenny Burnsin juoksupojan kanssa.
- En minä ole mitään Lenny Burnsille. - Ei tule tapahtumaan.
Selvä.
- Selvä. - Hyvä.
- Minulla on sudennälkä. Haluatko käväistä O:ssa? - Toki.
Voi paska.
Ota iisisti ja saat pitää hampaasi.
Hei, Lurch. Kuinkas äitisi voi?
- Lopettakaa! Lopettakaa! - Mitä minä perkele äsken sanoin?
Rentoudu, onko selvä? Poikaystävällesi ei käy kuinkaan.
Häntä suojellaan.
Cleveland, hoida tilanteesi kuntoon tai tilanteesi hoitelee sinut varmasti.
- Piipahdin kirjakaupassa. - Mitä? - Et ollut siellä.
- Tulitko pitämään minua silmällä? - Pidin esiliinoista. Hyvin pukevia.
Isä, minä en...
- Ei sinun tarvitse tehdä niin. - Mitä?
Enkö saa pistäytyä työpaikallasi? Nolaanko sinut?
- Et, se ei ole olennaista. - Mikä on olennaista?
Mikä on olennaista siinä, mitä olet tehnyt koko kesän? Haluaisin tietää.
- Pidättelenkö sinua joltakin? - Mitä? Et.
- Minun on tarkoitus tavata eräs henkilö. Siinä kaikki. - Joku tyttö?
- Tavallaan. - Tavallaan? - Tarkoitan, kyllä.
- Ei ole kohteliasta antaa naisen odottaa. - Tiedän sen. - En usko, että tiedät.
Selvä.
- Minne luulet meneväsi? - Olen myöhässä. - Päivällinen on kesken.
- Olen täynnä. - Minä en, istu alas.
- Mitä? - Istu kunnes olen syönyt.
- Isä... - Istu alas!
Nyt.
Kiitos että tulit näin lyhyellä varoitusajalla. Toivottavasti se ei vaivannut kamalasti.
- Kiitti. - Cleveland sanoo aina, että teatteri on feikkiä.
Anteeksi, että olin myöhässä. Milloin lähdet koe-esiintymiseesi?
Huomenna.
- Kuinka pitkään se kestää? - Jotain puoli tuntia.
Tietysti vähemmän, jos he inhoavat esiintyjää.
Outo juttu. Kun olin pieni, äitini pakotti minut esiintymään ja inhosin sitä.
Todellakin vihasin joka hetkeä.
Ja nyt, jos pääsen sisään se muuttaa kaiken.
Muutan Kaliforniaan. Se on kuin uusi elämä.
- Tuleeko Cleveland mukaasi? - En tiedä. Tai siis toivon niin.
Olen pyytänyt häntä, mutta hän ei anna suoraa vastausta.
- Tiedät millainen hän on. - Tiedän.
- Luulen, että alkaa satamaan. - Kunhan uhkailee.
- Sinä tosiaan et ammu ohi? - En yleensä.
Koska Jane tulee takaisin?
- Maanantaina, luulisin. - Oliko hänen koe-esiintymisensä eilen?
- Kyllä. - Etkö ole kuullut hänestä? - En.
- Oletko miettinyt asiaa? - En käytä hirveästi aikaa miettiäkseni -
miksi Jane ei ole soittanut.
Tarkoitin, että oletko miettinyt menetkö hänen mukaansa?
- Muutto San Franciscoon? Oletko miettinyt sitä? - Enpä ole sitä miettinyt.
Oletko sinä miettinyt sitä?
Yritän vain auttaa sinua hahmottamaan tulevaisuuttasi. Ei tarvitse olla kusipää.
Jos haluat puhua tulevaisuudesta puhutaan tulevaisuudesta.
Puhutaan sinun tulevaisuudestasi.
Istut nenä kirjassa lukien turhaan kokeeseen -
työtä varten, jota et halua ja tilanteen hauskuus piilee siinä -
että oikea koe on se, menetkö kokeeseen vai et.
Tiedän sinun ajattelevan, ettet voi mennä hänen mukaansa. Mutta voit, jos haluat.
- Et ole tuhon oma. - Olemme kaikki tuhon omia.
Se on se pointti.
Hitto.
- Hitto. Se ei käynnisty. - Auta minua tämän kanssa!
Et voi tehdä sitä noin, se toimii sähköllä!
Työnnä! Työnnä!
Työnnä se noiden puiden alle.
Hitto!
Ei hitto.
- Kuka se on? - Se on Jane.
- Pääsin sisään! Menen San Franciscoon. - Hienoa!
Tulin tänne suoraan lentokentältä. Halusin sen olevan yllätys.
Toivottavasti en häiritse teidän poikien viikonloppua.
- Häiritseekö hän, Bechstein? - Ei tietenkään.
Ostin ruokatarvikkeita. Aion tehdä salaatin.
Hienoa. Salaattia. Se on juuri mitä tarvitsimme.
- Idiootti. - Mitä? Mitä?
Rakastan sinua, idiootti.
Älä sitten kysy sitä vitun kysymystä!
Anna vain olla, Cleveland.
- Oletko kunnossa? - Olen. - Hän on kunnossa.
Minä olen kunnossa, kaikki olemme kunnossa. Onko sinulla kaikki hyvin?
Me olemme kaikki kunnossa. Olemme yhtä isoa, vitun hienoa perhettä.
Minä ja tyttöystäväni, jätkä joka tykkää katsella kun panemme.
- Helvetti Cleveland, Art on ystävämme! - Olet oikeassa.
Olet oikeassa. Olet oikeassa.
Olemme kaikki ystäviä. Haluatko nussia tyttöystävääni, ystävä?
- Ole hiljaa. Ole nyt jo hiljaa! - Ei, ei, ei. Hei! Hei!
No niin, selvä.
Vai haluatko nussia minua? Siitäkö on kyse?
Oletko syönyt loppuun?
Olen pahoillani.
Äläs nyt.
Syntymäpäiväni on kahden viikon päästä.
Enpä tiennyt.
Viime vuonna Cleveland osti minulle kauniin puvun, jossa oli musta ruusu -
kierrettynä kaulan ympärille.
Hän sanoi nähdessään sen ikkunassa, sen soivan kuin sireeni.
Hän on veloissa.
Hän pelaa.
Luulen, että hän on vaikeuksissa mutta hän ei kerro minulle mitään.
Minä sanon, että meidän pitäisi lähteä.
Että hänen pitäisi tulla kanssani San Franciscoon tai sitten meidän pitäisi mennä Chicagoon -
tai New Yorkiin tai minne tahansa, joka ei ole tämä paikka.
Joka ei ole Pittsburgh.
Hän osaa olla niin upea, Art.
Hän rakastaa sinua.
- Hän rakastaa sinuakin. - Se on eri juttu.
En usko.
Ei hänelle.
Kuinkas kauan te kaksi olettekaan seurustelleet?
- Emme me seurustele. Sanoin jo. - Sanoitko?
- Jane on ystäväni. - Ystäväsi? - Niin.
- Olet kaunis ystävä, Jane. - Kiitos, herra Bechstein. - Onko sinulla poikaystävää?
- Isä. - Ei haittaa. Ei minulla ole.
- Ei enää. Meillä meni poikki. - Sääli. Häntä siis.
Kun menetti sinunlaisesi tytön.
Kiitos.
- Voinko herrat poistua hetkeksi? - Tietenkin.
- En voi uskoa sinua. - Mitä minun olisi pitänyt ajatella?
Sinun olisi pitänyt ajatella miten kerroin sinulle.
- Että me emme seurustele. - Luulin että olit ironinen.
En ollut ironinen. Se ei edes ole ironiaa.
Sinä olet se collegesta valmistunut.
Jane on vain ystäväni. Tänään on hänen syntymäpäivänsä enkä halunnut hänen olevan yksin.
- Siinä kaikki. - Ymmärrän. Minun virheeni. Pahoitteluni.
- Sinun ei tarvitse pyytää anteeksi. Älä vain tee niin uudelleen. - Selvä.- Hyvä.
- Voinko kysyä jotain? - Mistä lähtien sinun on pitänyt pyytää lupa kysyäksesi minulta jotain?
- Tunnetko ketään Lenny enon kundeista? - Kävin puolien heidän häissä.
- Tanssin heidän vaimojen kanssa. - Tiedän. Tiedän.
Tarkoitan niitä jotka ovat alemmilla portailla.
Missä oikein pyörit kun tapaat sen kaltaisia jäseniä?
- Se ei mene niin. Se on vain... - Se on vain mitä?
Janen ex-poikaystävä Cleveland työskentelee ehkä Lennylle -
ja hän ei ole kuullut hänestä kahteen viikkoon. Hän on huolissaan.
- Ja minäkin olen huolissani, luulen niin. - Näin olet päättänyt viettää kesäsi?
Hengailla roistojen ja varkaiden seurassa -
ahneita pikkuisia idiootteja jotka vievät rahat toisilta ahneilta pieniltä idiooteilta.
- Isä... - Art, olemme puhuneet tästä. Me sovimme tästä.
Mikä sinussa on vialla? Mitä päässäsi liikkuu?
Olen pahoillani, että otin asian esille? Halusin vain tietää, jos tunnet joitain niitä kundeja.
Onko selvä?
- Paska. - Mitä?
Ei mitään. Se on vain...
Hitto.
- Hei, Arthur. - Hei, Phlox.
- Tässä on isäni, Joe Bechstein. - Hyvää päivää.
- On ilo tavata sinut. - Onko? - Phlox on esimieheni kirjaladossa.
- Sehän on hienoa. - En ole pelkkä esimies. - Etkö?
- Phlox. - Me paneskelimme. - Anteeksi mitä? - Nyt riittää.
- Poikanne ja minä panimme paljon. Ympäri kauppaa. - Ymmärrän.
Hän ei esitellyt minua teille, koska hänen mielestään olen huora.
- En todellakaan ole huora, herra Bechstein. - Ei, et tietenkään.
- Phlox, sinun täytyy lähteä. - En ole vielä lopettanut. - Kyllä olet.
Hei.
Rakastin poikaanne ja hän särki sydämeni.
- Mitä tuo oli? - Hän oli Artin esimies.
- Todellako? - Hän on töissä kirjakaupassa. - Isä. - Hän tekee töitä minimipalkalla.
- Hän tietää. - No, minä en. En tiedä, mitä ajatella siitä enää.
- Isä, ole kiltti. - Teet töitä naurettavassa kirjakaupassa ja roikut roistojen kanssa.
- Isä... - Katso nyt itseäsi. Mitä teet tänä kesänä?
Et haluaisi tietää.
Vihaisit luultavasti kaikkea mitä olen tehnyt tänä kesänä.
Niin varmasti vihaisin. Ja niin vihaisi äitisikin.
Kaikki hyvin. Kaikki on hyvin.
- Art? Art, pysähdy. - En tiedä miksi noin tapahtuu.
- Niin tapahtuu aina. - Ei se haittaa. - Kyllä se haittaa.
Sen piti olla hän, mutta heille sattui virhe.
Mistä sinä puhut?
Äiti tuli hakemaan minua koulusta.
Olin heikko, peloissani ja halusin olla kotona joten esitin kipeää.
Hän otti isäni auton, koska hänellä oli kiire hakemaan minua.
He jäljittivät autoa.
Minun isäni ei ole sellainen, jonka luulet hänen olevan.
En ole tyhmä, Art. Tiedän mitä isäsi tekee.
- Sinun ei tarvitse puhua siitä. - Siinäpä se. En puhu siitä. Emme ikinä puhu siitä.
Isä sanoi minulle äidin kuolleen auto-onnettomuudessa -
ja tiesin hänen valehtelevan. Hän on valehdellut siitä asti.
Hän syyttää minua siitä. Hän vihaa minua sen vuoksi.
- Ei hän vihaa sinua. - Kyllähän. Tiedän, että hän vihaa.
Hän ei vihaa sinua, Art. Hän rakastaa sinua.
Rakastan sinua.
Rakastatko minua?
- Kyllä. - Sano se.
Sano, että rakastat minua.
Rakastan sinua.
- Voinko auttaa? - Saat potkut.
- Mitä? - Saat potkut. Olen täällä kertoakseni sen.
Phlox ei halua nähdä vittumaista kieroa naamaasi enää kirjakaupan lähellä.
- Sinä olet se poikaystävä? - Kyllä.
- Ymmärrän. - Ymmärrät? Mitä vittua muka ymmärrät?
Pistän sinut ymmärtämään, vitun hintti!
Lähde. Nyt!
Jestas, Bechstein. Et vuoda verta niin pahasti.
Sinulle jää kylläkin kauneusarpi.
- Missä olet ollut? - Sapattivapaalla. Tässä.
Kukas tuo oppilaskuntapoju? Annas kun minä.
Phloxin uusi poikaystävä.
- Hurmaava. - Kyllä.
Osaat sinäkin seurasi valita, Bechstein.
Tarkoitan, ei helvetti.
- Jane oli huolissaan sinusta. - Aivan.
- Minä olin huolissani sinusta. - Tiedän.
Jane.
Paskat!
- Bechstein, anna hänen mennä. - Haista paska.
- Jane! Odota! - Mitä? Mitä aiot sanoa, Art?
- Mitä? Olet pahoillasi? - Minä en... - Mitä?
Mitä? Mitä et?
Mitä sinä teet? Mitä tämä kaikki on?
- En tiedä. - Rakastatko minua?
- Kyllä. - Rakastatko häntä?
- Kyllä. - Et voi parantaa häntä, Art.
- Hän ei muutu. Hän ei voi. - Tiedän.
Et tule koskaan olemaan minä, Art.
Jane.
Ei, tuo on täysin mahdotonta. Mistä sinä puhut?
Epäilen tuota. Kyllä. Minä vittu epäilen tuota.
Ymmärrän sen, onko selvä? Kuuntele minua. Tarkoitan, kuuntele minua.
Minä ymmärrän. Olen ollut tarkkaavainen koko ajan -
ja olen yrittänyt käyttäytyä kunnioitettavalla tavalla.
Mikset anna minun puhua hänelle vain yhtä sekuntia?
Et hae häntä puhelimeen yhdeksi vitun sekunniksi?
Haloo? Haloo? Voi vittu!
Mikä vialla? Oletko kunnossa?
En, olen liemessä. Olen isossa perkeleen liemessä.
Setäsi erotti minut. En tiedä.
Minusta tuli varmaan riesa hänelle ja hän erotti minut.
Vittu! Olen vapaata riistaa nyt.
En ymmärrä. Mitä on meneillään?
Punicki, hän kerää korttipelissä, tiedäthän?
Kun työskentelin sedällesi hän ei voinut koskea minuun, ei ollut väliä paljonko olin tappiolla.
Hän olisi voinut vääntää kättäni -
mutta ei olisi ikinä katkaissut sitä. Missä vitussa on minun avaimet?
- Jos tarvitset rahaa, voin auttaa sinua. - Ei se ole rahasta kiinni.
- Ei se ole enää rahasta kiinni. - Mitä he haluavat? - En tiedä.
Se on alamaailmaa. On kyse periaatteesta.
Olen niin, jumissa. Vitun jumissa, enkä pysty korjaamaan sitä.
En pääse pois siitä!
- Tarvitset synninpäästön. - Tunnetko yhtään pappia?
Minun isäni.
Mahtaako tämä pahentaa asioita isäsi kanssa?
En tiedä. Ehkä.
Ne olivat huonot jo valmiiksi.
Hei! Mitä pidät tästä? Joe Bechsteinin poika.
Jimmy. Jimmy Breezy.
- Viimeksi kun näin sinut, olit lapsi. - Päästä hänet sisään.
Hei, isä. Anteeksi, että häiritsen.
- Art, mitä sinulle on tapahtunut? - Ei mitään. Olen kunnossa.
- Et kerro minulle mitään. En ole tyhmä. - Olen kunnossa, isä.
Tässä on ystäväni, Cleveland.
- Joe, tunnen tämän penskan. - Herra Bechstein, olen syy miksi olemme täällä.
On syytäni että häiritsemme sinua näin, mutta halusin tavata sinut.
- Hauska tavata. - Tämä kaveri ei kuulu tänne. Hän on hoito.
Isä, Clevelandilla on ongelma.
Tämä on typerää, pojat.
Älä viitsi, isä.
Voisitteko poistua.
- Mistä on kyse? - Tarvitsen apuanne, herra Bechstein.
- Ansaitsetko apuni? - En.
Mutta pyydän sitä kuitenkin.
- Ystävänä. - Ystävänä?
- Artin ystävänä, tarkoitan. - Artin ystävänä?
- Art, poistu huoneesta. - Mitä? - Poistu huoneesta.
Haluan puhua ystäväsi kanssa kahden.
Mitä tapahtui? Mitä hän sanoi?
Joku ei tehnyt työtänsä, joka heidän piti.
Viime hetken asia. Hän sanoi, että jos otan työn, tilit ovat tasoissa.
- Millaisen työn? - Ei se ole mitään. Pikkujuttu, murtautuminen, koruja. - Koska? - Tänä iltana.
Mitä muuta? Mitä muuta?
Minun pitää katkaista välit sinuun.
- Mitä? - Isäsi mielestä olen huonoa seuraa sinulle.
Suostuitko?
- Parempi näin, Bechstein. Luota minuun. - Parempi kenelle? Sinulle?
- Ei, vaan sinulle. - Tulen mukaasi.
- Ei tule kuuloonkaan, Bechstein. - Sinulla ei ole valinnanvaraa. - On, mene kotiin.
Joko otat minut mukaan, tai soitan poliisit -
ja kerron, että joku varasti moottoripyöräni.
Isäsi ei pidä tästä.
- Onko siellä hälytykset? - Ei, ne on jo hoidettu.
- Tulen kanssasi sisälle. - Ei, ei.
- Pysy vain täällä? - Mitä? - Ole onnenamulettini. - Mitä minun pitäisi tehdä -
- jos jotain tapahtuu? Viheltää ja heiluttaa käsiäni? - Se kuulostaa hyvältä.
- Kerro. - Se tapahtuu nyt. - Selvä.
Cleveland.
Paska.
Tule. Paska! Juokse. Juokse!
- Mitä tapahtui? - En tiedä! - Kuulivatko he sinut? Herätitkö heidät?
En tiedä. En tiedä. En tiedä mitä tapahtui.
- Isäni. - Mitä?
Isäni kutsui poliisit. Hän halusi antaa minulle opetuksen.
Johan on oppitunti, Bechstein. Mennään!
Vittu.
- Hyppää pois! - Mitä? - Hyppää pois kyydistä!
Sinun ei tarvitse tehdä tätä. Sinulla on vaihtoehto.
- Epäilty on aseistettu ja vaarallinen. Aseistettu ja vaarallinen. - Te kaksi, ottakaa tuo puoli!
Tuolla! Perään! Nappaa hänet!
Cleveland, pysähdy! Heitä on kaikkialla!
Pysähdy! Selvä!
Kädet näkyville.
Maahan! Olet pidätetty.
- No niin. - Paikoillasi! Älä liiku!
Tuolla, hän on sillalla! Nappaa hänet!
Luovuta!
- Luovuta! Tule alas! - Hiljaa! Hän ei kuule sinua.
Cleveland!
Bechstein. Olet vapaa menemään.
Avatkaa numero viisi!
Ala tulla, mennään.
Mene autoon.
- Autoon, Art. - Soititko heille?
- En keskustele asiasta. - Vastaa. Soititko heille?
Hän ei ollut hyvä sinulle.
- Hän oli ystäväni. - Niin ei pitänyt tapahtua, miten se tapahtui!
- Se oli vahinko. - Niin kuin äiti? - Mene autoon.
Kerro totuus. Sinun pitää puhua totta.
- Se oli hän etkä sinä? - Älä sano sanaakaan.
Ei enää yhtään sanaa.
Mene autoon.
Hyvästi, isä.
Aiot vain lähteä ja jättää minut?
Poikani, olen pahoillani. Art, tule takaisin. Olen isäsi.
Tuon päivän jälkeen en nähnyt isääni enää uudelleen.
"Mutta kuka minä olen ja mikä on kansani että meidän pitäisi pystyä tarjoamaan mielellään -
tämän lajin jälkeen?
Kaikki asiat jotka tulevat sinulle ja sinun omasi mitkä olemme antaneet sinulle.
Olemme vieraita edessäsi ja oleskelijoita kuten meidän isämmekin.
Päivämme maassa ovat kuin varjoja eikä ole mitään kestävää.
Kun kesän unelma päättyi, heräsin.
Muistan Clevelandin moottoripyörän murinan, hänen kenkiensä laahustuksen asvaltilla -
ja miltä hänen silmät näyttivät juuri ennen kuin hän kertoi vitsin.
Muistan Janen hymyn, hänen hiljaisen voiman -
ja kuinka sydämeni hypähti hänen kosketuksesta.
Muistan ystäväni ja rakastan heitä tähän päivään asti.
Joten painoin nappia, astuin hissiin ja odotin, että ovet sulkeutuvat.
Kun kävelin pois Pittsburghista, tiesin, että vihdoinkin elämäni olisi minun.
Pakkasin vain sen minkä jaksoin kantaa, ostin yhden suunnan lipun -
ja odotin junan saapuvan.